- Tilbake på sykehuset? - Jeg har en ny jobb.
- Hva er det? - En klinikk der man ikke syns.
For forbrytere.
Jeg vet at jeg er i knipe, men jeg skal bli far.
Jamie er storsinnet, men noen ganger vil han imponere andre.
- Din idiot! - Beklager.
Du har unngått meg. Jeg har bare vært bekymret.
- Vi forteller det til henne. - Nei, det vi gjør, er ulovlig.
- Lov at du lar meg dø. - Ja vel, jeg lover.
Du trengte meg.
- Men hvorfor? - Jeg kan ikke gi opp.
Jeg nekter å gi opp.
Beth? Beth!
Hvilke framskritt har du gjort? Vis meg dem.
- Hei, Suzana. - Dr. Milton.
- Americano? - Ja takk.
- Fikk du komfyren reparert? - Du husker det.
Ja, en venn av søsteren min... Eller mannen til søsteren...
Det er komplisert, men han kom og fikset det gratis.
- Bra. Småkake. - Ja.
- Vi ses. - Ja, hei.
Dr. Milton?
Mr. Simmons. Hvordan har du det?
- Ikke verst. - Du ser bedre ut enn sist.
- Det skal ikke så mye til. - Det er sant.
- Hvorfor er du her igjen? - Jeg kom for å treffe deg.
- Treffe meg? - For å gi deg dette.
- Jaha... - Som takk.
Og får jeg snakke litt med deg?
Ja visst, sett deg. Men jeg rekker ikke å diskutere global oppvarming.
Nei, ikke noe sånt.
Eller økonomisk kollaps. Selv om samtalene våre var morsomme.
- Du må ha syntes at jeg var sprø. - Nei, mye av det du sa, var klokt.
Jeg syntes i hvert fall det.
Hyggelig å høre, for mange ville ha vært uenig med deg.
- Mange er ganske trangsynte. - Det er sant.
Og det er delvis derfor jeg er her nå.
Jaså?
Og siden du er helt omvendt, -
- mer fordomsfri, vil du kanskje høre på forslaget mitt.
- Et forslag? - Et lite et. Det hadde vært fint...
...hvis du ikke sa noe før jeg har snakket ferdig.
Jeg leter etter en kirurg som kan operere en bekjent av meg, -
- som av diverse grunner ikke vil søke legehjelp via vanlige kanaler.
Det ville ha vært en engangsforeteelse.
Jeg forsyner deg med utstyr og har et trygt og avskjermet sted.
Så spørsmålet om når er opp til deg.
Pasienten betaler deg 5000 pund i kontanter...
Det ville ha vært ulovlig.
Det er jeg ikke så sikker på.
Jaså? Men det er ikke noe som ville ha føltes bra for meg.
Jeg beklager, men jeg må avslå.
- Hvorfor? - Jeg sa det.
- Jeg trodde at du var fordomsfri. - Ja. Men dette er dumdristig.
Du burde ikke begi deg inn i det der heller.
Unnskyld, men jeg har hastverk. Tusen takk for denne.
Jeg er oppriktig glad for at du har det så bra.
Han heter Cormac. Han er irsk, tror jeg.
- Hva er det han har? - En slags ansiktsskade.
- Sa han hva for slags? - Nei.
Jeg har et strategimøte kl. 10. Er tolv greit?
- Ja. - Bra.
Hvordan går det med vennen?
- Jamie? - Ja.
Hva mener du?
- Når drar han? - Når han drar?
- Ja. - Hvor skal han dra?
- Hvem bryr seg! - Jeg!
Han burde ikke være her, Lee.
Når vennen din drar, ber jeg vennen min om å dra. Greit?
- Hei. - Jeg forventet ikke å se deg i dag.
Nei, jeg vet det. Men jeg kikket på dette i går kveld.
Og jeg har fått en idé.
Vi kan gå tilbake og bruke gamle stamceller og skape nye støtteceller.
- Som ikke er angrepet av sykdom. - Vi transplanterer dem isteden.
- Kan det funke? - Det er uutforsket, men jeg tror det.
Det kommer til å ta tid.
- Hvor lang tid? - Jeg vet ikke riktig.
Jeg har allerede en heltidsjobb.
- Ja visst. - La meg tenke på saken.
- Får jeg spørre om en ting? - Ja.
Hvis dette funker, hvordan skal du da forklare det?
- For hvem? - Hvem som helst.
For Eve, politiet, foreldrene hennes...
Jeg vet ikke. Jeg tar problemene som de kommer.
Du, Anna...
Takk for at du stiller opp.
Det er ikke bare for din skyld jeg gjør dette.
Helsike...
- Du er sent ute, Lee. - Beklager.
Han er alltid sent ute.
- Nei, det er jeg overhodet ikke. - Hvor var du? Bygger du en ark?
- Til syndefloden. - Ja, jeg vet det.
Fokus, nå. - Nigel, var det alt i din sone?
- Ja. - Greit.
- Beklager. - Noen ønsker hos deg?
- Det kom et den syttende. - Angående sportssenteret?
Har det vært noen problemer med det?
Lee, kan jeg få snakke litt med deg?
- Ja visst. - Er alt som det skal?
- Hva mener du? - I privatlivet ditt, mener jeg.
Ja, alt er bra.
Det er ingen årsak til at du alltid er sen, da?
- Eller er det? - Nei.
I så fall må vi ta en alvorlig prat neste gang du er sent ute.
- Er det forstått? - Ja.
Det er respektløst.
- Mot alle. - Det skal ikke gjenta seg, Jeremy.
- Vi får vel se. - Jeg skal bevise det for deg.
Ja vel. Ha en fin dag.
Takk, Jeremy.
- Er det du som er Cormac? - Hvordan kunne du gjette det?
Jeg liker det ikke, men jeg forstår.
- Hva da? - Øyebindet.
- Dere må tenke på diskresjonen. - Akkurat.
Og derfor er jeg i denne varebilen og ikke på sykehus.
Den som vil ha personopplysningene dine, -
- har ikke tenkt å bruke dem til beste for deg.
Høres det vanvittig ut?
Det er fornuftig sagt. Det er sånn det funker.
Derfor passer vår transaksjon meg aldeles utmerket.
Jeg er jo etterlyst for flere forhold.
- Som? - Det vil vel du vite, hva?
La oss bare si at du ikke vil kødde med meg. Skal du det?
Kødde med deg? Nei.
Da skal vi nok komme godt overens.
Blikkene han ga henne. Måten han lo av det hun sa. "Jaha!"
Han ville jo i trusene på henne.
- Hva gjør du her? - Det er risiko for blodforgiftning.
Hva innebærer det?
At infeksjonen går inn i blodomløpet.
Mr. Glover-Brown, kan du føre det over til en flaske, takk?
- Det er en forholdsregel. - Greit.
- Du sa noe. - Hva sa jeg?
- Han ville i trusene hennes. - Nettopp.
Jeg sa det til ham. Han nekter. "Hva snakker du om?"
"Du er paranoid!"
Så jeg slår ham. Da slår han meg. Jeg slår ham til han må overgi seg.
Da tar han fram en kniv som han hadde på seg. Ritsj!
Og her er resultatet.
Akkurat.
- Og hvem sydde derg sammen? - En fetter. Men han angret på det.
- Fetteren din? - Nei, han gjorde sitt beste.
Mulligan, som jeg sloss med... Hans store tabbe?
Han hadde ingen anelse om hva jeg kunne klare. Se og lær.
- Hva da? - Hva jeg kan klare.
Og hva er det?
Pokker så mye, mann. Pokker så mye greier.
- Hva syntes kjæresten din om det? - Hæ? Hun var ikke kjæresten min.
Bare en jente hvis truser jeg også ville i.
Er vi ferdige her? Kan dere skru av drittmusikken?
Jeg hater heismusikk.
Ikke noe problem. Alle liker den ikke.
- Støtt? - Nei, overhodet ikke.
Du kan sette på den når jeg er bedøvet. Bedøves jeg?
- Ja, hvis det er greit? - Jeg spiste ikke müsli i morges.
Jeg må si, Sebastian, at jeg er knust.
- Du har ingen anelse. - Jo.
- Har du det? - Selvsagt.
Jeg kan ikke fatte hvordan den idioten kunne gjøre sånn!
Helsike, altså.
Dette er det eneste jeg har å se fram til de nærmeste årene.
Jeg kommer ikke til å få ligge med noen dame.
- Jeg får ikke se United spille. - Det er TV her.
Men ikke direkte.
- Ok, ok. - Ikke på ordentlig.
Hva heter han?
Jamie Harris.
- Hvor bor han? - Aner ikke.
- Hæ? - Jeg vet ikke hvor han bor!
Så slutt å gråte, for pokker, og fortell hva du vet. Greit?
Fint. Fortsett å se meg i øynene. Han kommer mot deg for å slå, -
- og da skal du slå der og... Hvor?
- Skrittet. - Hvor hardt?
- Så hardt jeg kan? - Ja!
Ikke halvparten eller en tredjedel så hardt.
Nå skal dere skade ham og stikke av.
- Skader ikke du ham, skader han...? - Deg!
Nettopp. Bra, Vanessa.
Til neste uke får dere en lekse. Gå rundt i huset.
Kjøkkenet, badet, skuret...
Finn tre gjenstander som dere kan gjemme i en håndveske -
- for å bruke som våpen mot en overfallsmann.
- Hva slags våpen? - Stikkvåpen? For å kvele?
Dere får overraske meg. Kjempebra jobbet, jenter!
Vi ses neste uke. Husk å være forsiktige. Hent veskene.
- Hadde du ringt meg? - Ja. Kan vi møtes?
- Jeg vet ikke. - Vær så snill, Keith.
- Jeg har havnet i knipe. - Greit. Når?
- Greit. - Skal du gå?
Ja.
- Er Anna her? - Nei. Hvordan det?
- Jeg bare spør. - Hun kommer siden.
Ikke la ham være alene. En sånn gærning kan ikke løpe rundt.
Hvis jeg må gå, da? Skal jeg bruke de nye lenkene da?
Hvorfor skulle du trenge å gå? Bli her. Det er bare et par timer.
Ja vel, da.
- Bra. Vi ses senere. - Ses.
Det var lenge siden.
Det var lenge siden. Helt klart.
- Mener du alvor? - Ja.
- Herregud! - Hva?
Mercy... Du er fortsatt for trofast mot ham. Det er ikke sunt.
- Ja, jeg vet det. - Du vet det?
Likevel forventer hjelp med noe, hva det nå er som maner deg til...
Du ber meg gjøre noe jeg sa at jeg har fått nok av.
- Ja. - Nei.
- Hvorfor ikke? - Derfor.
Keith? Hva kan jeg gjøre for å få deg over på min side?
Det jeg vil ha, kommer jeg ikke til å få fra deg. Du vet hva jeg vil ha.
- Akkurat det samme som alltid. - Ville du ha blitt fornøyd da?
Ja vel, men...
La oss si at jeg var åpen for det, teoretisk sett.
- Mener du det? - Ja.
I så fall, teoretisk sett, ville jeg ha vært åpen for forespørselen.
Ja vel.
Vis meg listen.
- Hva heter han? - Jamie Harris.
- Er det vennene hans? - Muligens.
- Hva innebærer det? - Sebastian kjente ham ikke godt.
Det er gjetninger.
Så vi kan terrorisere uskyldige personer?
Muligens.
Ja vel.
Ser du serienummeret? Ser du da at neste...
- ...er et nummer høyere? - Ja, nettopp.
Hvis de kjenner til første og siste nummeret i bunten, hvilket de gjør, -
- kommer de til å kjenne alle nummer derimellom. Det betyr -
- at hver seddel kan spores tilbake til salgsstedet.
- Helsike! - Ja. Så du kan aldri bruke dem.
Jeg vet ikke. En gjeng tyver ville jo henge med meg.
Det føltes bra. En dag ba de meg gjøre en jobb. Jeg bare: "Ja!"
De tilbød meg en like stor del. Jeg bare: "Ja visst, kompis!"
Jeg tenkte å dra hjem til Michelle siden -
- og bare: "Si til moren din at vi flytter."
- En skikkelig ku, hva? - Ja, hun syns at jeg er en taper.
Det var et bra insentiv til å flytte ut og skaffe egen bolig.
Å bare være oss og barnet. Ja, det var en stor del av det.
Det vi gjør for kjærligheten...
- Er det noe som er galt? - Hva mener du?
- Du er ikke gravid, eller? - Nei! Nei, nei, nei.
Jeg føler bare at jeg sitter fast i samme spor for tiden.
Ja vel.
Det er ikke så ille, men nok til at jeg kunne behøve å ta tid...
Nei, jeg forstår. For å få litt likevekt, så å si.
- Ja, akkurat. - Ja visst.
Beths bortgang spiller kanskje også inn?
Ja, kanskje.
Hvor lang tid tenker du deg?
- Hei. - Hei.
Her.
- Bare to? - Ja.
- Mann, 30-årene, blodforgiftning. - Ja, jeg kan lese.
Du kan nok få det i kveld. Senest til lunsjtid i morgen.
Det var raskt.
Det er rolig på laben i dag.
- Og medisiner? - Trenger ingen.
Jeg vet hvem som har spesielle.
Takk, men det er ikke aktuelt ennå.
For all del. Ja vel. Ha en fin dag.
Vi ses.
Hei!
- Godt å se deg! - Godt å se deg.
Det er deilig å være tilbake, men jeg har mye lesing å ta igjen.
Noen av grekerne, som er kjedelige. Og Shakespeare.
- Han, da? - Hva da?
- Er han kjedelig? - Nei. Men stykkene er ikke så korte.
- Nei, akkurat. - Fortell om klinikken du jobber på.
Det er ikke mye å fortelle. Ganske høyteknologisk.
- Ja vel. - Greit betalt.
Hvor ligger det?
- Det ligger ved King's College. - Hvorfor forlot du sykehuset?
Jeg vet ikke.
- Det var vanskelig å gå tilbake. - Etter mamma?
- Ja. - Ja vel.
Det ble noe som minnet meg for mye om da hun levde.
Jeg er omvendt. Jeg kan ikke slutte å tenke på henne.
- Jeg bærer brevet hennes med meg. - Gjør du?
Rart hvordan sorg påvirker oss på så ulike måter.
- Unnskyld at jeg ikke er til stede. - Det er greit.
Man er sammen med noen i så mange år, og så...
Til slutt blir det uunngåelig slik at man tar noen litt for gitt.
Eller veldig mye, kanskje.
- Mener du at du gjorde det? - Ja, jeg gjør vel det.
Når man plutselig stilles overfor tanken på å miste personen...
Man blir rystet.
Man blir rystet og tenker: "Hva tenkte jeg som lot personen" -
- "bli glemt, om så bare for et sekund?"
Skjønner du?
Noen gang, liksom.
Jeg ante ikke hvor hardt jeg skulle ta det.
Ok.
Virkelig ikke.
Hallo?
- Hei, er det Lee? - Ja.
Det er Daniel Milton.
- Jaha! Hvordan går det? - Det går bra.
Jeg lurer på om tilbudet ditt fremdeles gjelder.
- Har du ombestemt deg? - Det spørs...
Fortell om det avskjermede stedet du har.
Hva vil du vite?
- Hvor avskjermet ligger det? - Veldig avskjermet.
- Hvor avskjermet er det? - Temperaturøkningen...
De stadig varmere havene, isbreene som smelter...
Vet du hvor mye havnivået har steget på sånn cirka 50 år?
Ja.
- Hvor mye da? - Tjue centimeter.
- Hvordan visste du det? - Du har sagt det før.
Og da har vi ikke nevnt terrorisme, oversvømmelser, pest...
Vi skjønner nok ikke hvor nær vi har vært en fullstendig pandemi.
Jeg leter alltid etter sånt som er anvendelig -
- for meg som prepper. Da jeg fant dette stedet, ble jeg lamslått.
Den oppfyller kravene for plass, isolasjon...
Hvordan fant du stedet?
- Jeg gjorde bare jobben min. - Som hva da?
Vi vedlikeholder tunnelsystemet.
Og har kontakt med firmaer -
- og sørger for at hvis de bygger i nærheten, blir ingenting skadet.
Vi får hver vår sone å passe på, og denne er min.
Bare jeg kjenner til den og har adgang.
- Hvordan kjenner du ham? - Trevor? Vi er preppere.
Vi møttes på en forelesning. Han eier gartnerier.
Hvorfor så hemmelig?
Det er hans sak. Og det er poenget, Daniel.
Jeg kan skaffe alt du trenger, så lenge det ikke er for dyrt.
Utstyr, verktøy...
Vi har til og med mobildekning her.
Hva syns du?
- Jeg vet ikke. - Du vet ikke...
Kom igjen, det er et brokk. Det er ikke noe vanskelig.
Jeg har en annen betingelse.
Og hva er det?
Jeg må oppbevare noe her en stund.
Ja vel. Det er ikke noe problem.
Hva trenger du å oppbevare?
- Tror han at han kan helbrede henne? - Ja, han eller Anna.
- Hva tror du? - Om hva da?
- Kan de det? - Jeg vet ikke.
Han sier selv at oddsene ikke er så gode.
Han er pokker så bestemt.
Ja, han virker sånn.
- Ikke si at du har vært her. - Selvsagt ikke.
- Men det er helt sykt, hva? - Ja.
Men jeg forstår det.
- Hva da? - At man gjør hva som helst...
...uansett hvor sprøtt det er...
...hvis det handler om å redde kvinnen han elsket.
Jeg ville ha gjort det.
- Hadde du? - For Michelle.
Uten tvil.
Du gjør det rette, Michelle.
- Michelle? - Hva sa du?
Jeg mener bare at du gjør det eneste rette.
Hvis du sier det, så.
Det er til venstre her.
Mer blod.
Det går bra.
- Mamma! - Jeg beklager.
- Det er greit. - Kom, vi går ut.
- Noe? - Nei.
Hva gjør vi nå?
Åstedsgranskerne kan kanskje finne noe.
- Som hva da? - Et kart med et kryss på, kanskje?
Hvis han dukker opp, så besøker han nok henne først.
- Ja. - Vi får holde et øye med henne.
Vi kan spørre om McMillan kan unnvære noen.
- Ja vel. Greit. - Ja, jeg vet det.
Vi kunne være alene der.
- Hva gjorde dere der? - Bare pratet.
- Ja vel. - Elsket iblant.
Michelle...
- Du spurte. - Det er skittent der.
Renslighet var ikke akkurat det viktigste.
Greit. Han er ikke her, men bilen han stjal, er det.
Så vi tror at noen tok ham med seg.
- Hvor? - Ja, det er det som er spørsmålet.
Tror dere at han lever?
Vanskelig å si. Han har fått hjelp, så han er i alle fall ikke alene.
- Jeg kan ikke. - Men hvis du kunne?
- Alt? - Ja.
Og de ikke kunne spores?
- Lett. - Fortell.
Jeg ville ha gjort dette om til den ultimate bunkeren.
Hva mener du med...?
Å, helsike!
Forsterke det så godt jeg kunne med luft- og vannrensesystem.
Lagre brennstoff, våpen... Ha soverom.
- Kompis... - Hva er det?
Jeg ville ha stilt 100 prosent opp.
- Ville du? - Ja. Kan du forestille deg det?
Helsike heller!
- Det er drømmen min. - Hva da?
Å gjøre det.
Jeg sparer til det med klinikken og arbeidet med Daniel.
- Det er overambisiøst... - Du hadde vært flink.
Jeg vet ikke helt...
- Leste du innleggene om bunkerer? - Nei.
Du skal få lese, så forstår du bedre hva jeg vil.
- 240 visninger sist jeg sjekket. - Hvor mange har du skrevet?
- Innlegg? - Ja.
- Jeg holder på med det sjuende. - Hva handler det om?
- Hei. Har Daniel kommet tilbake ennå? - Nei.
Hvis han leter etter meg, er jeg på laben.
- Unnskyld, Anna? - Ja?
Jeg vil bare si...
...takk for at du gå meg blod den gangen.
Jeg hadde egentlig ikke noe valg.
Ok. Takk likevel.
For all del.
- Hun liker meg ikke. - Det ville jeg ikke si.
Hun føler seg bare utrygg rundt deg.
Du er samfunnets fiende nå.
Hallo?
- Pokker. - Hvem er det?
Det er en pasient.
- Hallo? - Skal jeg gå tilbake til rommet mitt?
Hallo?
Er det noen her?
- Hva i svarte?! - Beklager.
- Hva er dette for noe dritt? - Sikkerhetsgrunner.
- Hæ? - Så du ikke gikk av gårde uten meg.
- Du var jo ikke her! - Det er det jeg mener.
Sånn.
- Hva er det? - Jeg er så groggy.
- Slapp av. - Eller ikke!
Jeg skal straffe deg for dette!
At du våger! Jeg advarte deg mot å kødde med meg!
- Hvordan går det? - Det er ganske ømt.
Med et brokk er jeg redd for at det føles sånn i et par uker.
- Ta smertestillende. - Greit. Takk, doktor.
- Bare hyggelig. - Lee, jeg har deg å takke.
Ikke tenk på det. Jeg skal hjelpe deg.
Du...
Dere ville ha vært gale om dere ikke gjorde mer ut av dette.
- Hva mener du? - Dere har plass, utstyr...
Flere enn jeg verdsetter anonymitet. Mange vil betale for det.
- Tanken har slått meg. - Det er en engangsforeteelse for meg.
Greit. Nei, det var bare en tanke.
- Er vi klare? - Ja, bli med meg.
- Hvorfor? - Jeg sa ja til én gang.
- Han har jo rett. - Det blåser jeg i.
- Jeg er lovlydig. - Det kan diskuteres.
På grunn av dette? Jeg vil ikke ha det for vane.
På grunn av kona di. Hvor lenge skal du forresten holde henne der nede?
Et par uker?
Hvis det skal være lenger enn som så, får vi komme overens om noe.
Du har vel tenkt på det?
- Det er for risikabelt. - Nei.
De er kriminelle.
En del er det. Andre har ingen steder å gå.
Og hvis det skulle skje noe, så takler jeg det.
- Takler du det? - Ja. Snakk om mangel på tillit!
Jeg er i stand til mer enn du tror.
Hvor pokker er det?
Hva gjør du her ute?
Jeg ser meg bare omkring.
Jaha...
- Hvor er Mr. Glover-Brown? - Vet du hva det svinet gjorde?
- Hva? - Han spente meg fast i sengen.
Kan du fatte det?
- Jaså? - Og forlot meg alene der.
Han hadde sikkert en fornuftig grunn.
Jaså?
For din egen helse og sikkerhets skyld, -
- og da ingen sykepleiere kan se til deg, er det iblant nødvendig.
- Hvordan føler du deg? - Bra. Hvordan gikk det?
Det gikk bra.
Noen må analysere blodprøven, -
- men en dose antibiotika, som jeg kan gi deg nå, burde gjøre susen.
- Hva foregår? - Får jeg spørre deg om noe?
Betaler alle kontant her?
- Hvordan det? - På grunn av ubehaget...
For at jeg ble spent fast!
Syns du ikke at jeg skal få kompensasjon?
- Artig. - Prøver jeg å være artig?
- Hvor har dere kontantene? - Ikke her.
- Hva er der nede, da? - Ingenting.
- Er du sikker? - Corm...
- Lee? - Det der gjorde han mot seg selv.
Cormac, du kan ikke gå ned der!
- Hei. - Hva i helsike?!
Jeg raner stedet.
Ditt forbanna svin! Ba jeg ikke deg om lytte?!
- Sa jeg ikke hva jeg er i stand til? - La være ham!
Hva? Har du tenkt å spraye meg med det?
- Ja. - Spray, da.
Slipp den. Slipp den!
Slipp den forbanna...
Du er jo lege, for pokker!
- Jeg er sånn en idiot. - Ja.
- Unnskyld, Anna. - Det går greit.
- Jeg er så forbasket dum i hodet. - Ingen sier deg imot.
Å ta ham med hit er min største tabbe.
Den største tabben var å spenne ham fast.
Min første tabbe, da.
Jeg burde ha forstått at han betydde bråk. Herregud!
Vent litt.
Unnskyld meg.
- Er vi ferdige her? - Nei.
Er vi ikke ferdige? I helsike!
- Hallo? - Grønt lys angående infeksjonen.
Den har ikke spredd seg. Blodet ser generelt friskt ut.
Men angående kvinnen i 40-årsalderen må jeg gjøre flere analyser.
Ja vel. Takk.
- Ja? - Hei. Er du Oscar Bowe?
- Det er jeg. - Er du alene?
- Om jeg er alene? - Alene hjemme.
Ja. Hvordan det?
Vi vil komme inn og snakke med deg, -
- og vil ikke at noen skal være i nærheten da.
- Hvorfor ikke? - Kanskje det blir en del skrik.
Hva gjør du? En del skrik?! Hva gjør du?
Unnskyld hvis jeg forstyrrer.
Jeg fant noen som ser ut til å ha blitt ranet eller mishandlet.
Er han bevisstløs?
Det ser ganske alvorlig ut.
Hvor er du nå?
Det er i det sørvestlige hjørnet av Boston Manor Park. Under veibroen.
Takk. Og navnet ditt?
Navnet mitt?
Nei, det får du ikke. Ha det.
Det var en tabbe å dra deg inn i dette.
- Jeg mener det. - Hvorfor det?
Så mye kan gå galt her nede. Det er for mange variabler.
- Jeg satte livet ditt på spill. - For det første er jeg allerede her.
- Det trenger du ikke å være. - Snilt av deg, men det er jeg.
Fra og med i dag er jeg her 100 prosent.
- Hva mener du? - Jeg er i permisjon.
I permisjon?
Så jeg kan engasjere meg i dette, for Beths skyld.
Jack, da?
- Han tror at jeg er på Phaxxol. - Mener du det?
Jeg har løyet til ham før.
Unnskyld, jeg tenkte å lage ristet brød. Er det greit?
- Ja visst. - Vil dere også ha?
- Nei. - Nei takk.
Greit.
- Anna... - Vil du redde kona di?
- Ja. - Slutt å redusere oddsene, da.
- Det har du rett i. Takk. - For all del.
- Hvordan var lunsjen med Eve? - Bra.
- Det var fint å få treffe henne. - Var det vanskelig?
- Å late som? - Ja.
Vanskelig nok.
Ja...
- Hallo? - Hei, jenta mi.
Pappa?
Hva er klokken?
Jeg vet det. Det er tidlig.
Er alt i orden?
Nei, faktisk ikke.
Hva har skjedd?
Pappa?
Vennen min, jeg...
Jeg tror at noe fælt har skjedd.
Som hva da?
Hva da, pappa?
Moren din har forsvunnet, og båten er borte.
Nei! Hva mener du?
Pappa, hva mener du?
Tekst: Morten Gottschalk www.sdimedia.com